Subtitles by sub.Trader subscene.com
BIOSCOP a MAGIC BOX SLOVAKIA uvádějí
Co vidíš za tou zdí?
Představ si to. Máš přece fantazii. Tak mluv!
Já vidím maloměsto na středozápadě.
Tu a tam kostel, pár putyk, aby se farmáři měli kde vespolek opít,
kadeřnictví, kde si jejich ženušky dávají dělat hlavu na svátek.
Jezdím tam.
Tihle lidé nás platí, hradí i tvé honoráře.
Produkuji já, ale snění jim dáváš ty. Platí ti, i když ekonomika jde do kopru.
A ještě něco...
V každém tom městečku najdeš holku, která je hezčí než ty.
Možná má tenčí kořen nosu,
lepší zuby,
je vyšší či štíhlejší...
Jenže ty máš něco, co ty krasotinky nikdy mít nebudou.
Víš, co to je?
Ne.
Hlas.
Ten tě může zavést až do země Oz. Někam, kam se ony nikdy nedostanou.
A přesto jsi prý nešťastná.
To ne!
Jen bych ráda víc volného času.
A na co?
Nevím. Snad abych mohla taky občas zajít do kina, jako ony.
Jo, ale ony skončí u pokladny, u plotny, jako učitelky na základce.
Oddělají si pleť prací v domácnosti.
To chceš, Judy? Být jen domácí putička? Matka, nic víc?
V jejich světě bys svůj hlas neuplatnila. Jako by nebyl.
Ale tady, s naší rodinou, ti vydělá miliony, než ti bude 20.
Ano, i těmto průměrným děckám se dostává lásky, svým způsobem.
Chápu, že tě tento umrněný život občas láká. Bezrizikový, nerušený...
Je to jejich svět.
Možná si přijdeš jako jedna z nich, ale nejsi. Ty žiješ v jiném světě.
Podobají se ti jen zvnějšku.
Ale chceš se k nim přidat? Budiž!
Můžeš jít, nikdo tě tady nedrží.
Tam venku najdeš Ameriku, která tě schramstne a ani pes po tobě neštěkne.
Jako po kapce, spadnuvší do Pacifiku. Koho zajímá? Kdo si jí vůbec všimne?
Ovšemže tady chci zůstat, pane Mayere. Pro roli Dorotky by každá zabíjela.
Promiňte, pokud jsem...
Ale já si nikdy nikomu nestěžovala.
Mám tě ze všech nejradši, Judy.
-Koho jsme ještě angažovali? -Shirley Temple, dnes ráno.
Každý miluje Shirley!
Zdalipak se jí Judy vyrovná?
-Joey, zase jsi vyrostl? -Jo.
Nešlo by to vždy naráz? Přes víkend? Ať nekupuju nové gatě co chvíli.
-Podle táty se roste po vitamínech. -Tak to je vysadíme.
Ne, jen vtipkuju.
Je fajn mít za syna obra, který odnese mámu do auta.
-A co ty, Lorno? Ukaž se? -Čím začínáme?
Jako obvykle. Nevadí?
-Ne. -Sluší ti to. -Nesu honorář!
Publikum vás láskou sní.
Sto pade. Jste zvyklá na víc...
-Ne, to je dobrý. -Tak jo. -Vážně.
-Můžeme už? -Ovšem. -Tak jdeme na věc! -Šup!
-Nuže... -Předvedeme totéž, co v New Yorku.
-...tak se těšte! -Jde se!
-Jak je, Altadeno? -Přichází legenda! Judy Garlandová!
Dnes mám pro vás něco mimořádného! Vzala jsem s sebou i děti...
To byla štreka.
Promiňte ten pozdní příchod.
-Jak se máte, Georgie? -Fajn. A vy, paní Garlandová?
Sotva lezu. Mám nějaké vzkazy?
-Ne. -Fajn. Dáte mi můj klíč?
Jen si něco ověřím u pana Horowitze.
-Objednáme službu? Nevečeřela jsem. -Jistě, broučku, dej si, co chceš.
-Paní Garlandová... -Judy.
-Máte chvilku? -Nepočká to? Jsme ospalí.
-Pověz Peterovi, co chceš, zařídí to. -Prosím burger a hranolky.
A já bych si dala polévku. Plus něco k pití, vodku s ledem.
Anebo ne, polévku vynechte, únavou ani neudržím lžíci.
Vaše apartmá není k dispozici.
Není k dispozici?
Odpadlo od budovy? A kam se podělo?
-Jste bohužel pozadu s placením. -Ne, tím to rozhodně nebude.
-Není k dispozici. -Tak ho k ní dejte, musíme tam spát.
-Je vše v pořádku? -Ne! Sprostě nás nechali ve štychu!
-Nenechají nás ani převléct ponožky! -Věci máte ve skladišti.
Každý hotel ve městě mě uvítá, ale já zvolila tento.
Naposled! Nepošlu sem ani svého nejhoršího nepřítele!
Radši půjdeme.
Neslýchanost!
Pojď, zlatíčko.
-Neusínej ještě. -Neboj, ty nejsou na spaní.
-Kam jedeme? -Do hotelu Roosevelt.
-Tam jsme bydleli už loni, ne? -Ano. Ale mají nás tam rádi.
Mami...
Jeďte radši do Brentwoodu, prosím.
Joe, miláčku, zazvonil bys?
-Takže tady chceš zůstat? -Ne. Jen děti. A jen na jednu noc.
-Zítra musejí do školy. -Já vím. Spaly v autě, zvládnou to.
To taxi mě asi stálo víc než případný hotel.
-A zítra? -Co jako? -Nevykrucuj se.
-Už mě štveš. Zeptej se přímo. -Fajn, kde budou mé děti spát zítra?
Tam, kde jim řeknu.
-Copak, broučku? -Ahoj.
-Nemůžu usnout. -Chceš trochu mléka?
-Pojď sem. -Ne, do postele.
Doneseme ti ho.
-Kde máš hrnky? -Přendal jsem je.
Tam, co bývaly skleničky.
To jsou nápady!
-Tak vezmi nějakou roli, ne? -Jsem nesolidní.
A taky nepojistitelná.
Tohle mi říkají. Mí zbožňovatelé! Takže pěkně děkuju.
Mě vynech.
Prý… nech to na mně, Judy,
a zase budeš na výsluní… A jak to dopadlo?
Kde je, Side? Marodí? Přijde? Kde máš tu hvězdu?
-Zažalujeme vás oba. -Nezačínej! -Proč ji tak hájíš?
-Co se děje? -Mlč! -Zjevíš se v jednu ráno...
Jo, mají už spát. Spaly by, být na mě někdo zvědavý po poledni, za honorář.
-Makat musím, ledacos potřebují. -Hlavně vzdělání a 10 hodin spánku.
-A dost! Zavolej mi taxi. -Chci opatrovnictví. Přes školní rok.
-Jen přes mou mrtvolu! -Ta by nikoho nepřekvapila, věř mi.
Dej sem to mléko! Pusť mě k tomu!
Není už na tohle všechno dost pozdě?
Co se takhle sebrat a zmizet?
Na tuhle adresu, prosím.
Děkuji.
Bezva barák!
Hele! Tak ona přišla!
Nejdu moc brzy?
-Jsi kočka! -Co teprve ty!
-Kde se tady bereš? -Zastesklo se mi.
-Zdržíš se v L. A.? -Těžko říct, v téhle době.
-Pozítří mám premiéru. -Jo? Fakt? -Jo.
A cítíš se?
Normálka. Písničky znám, do rozsahu se vejdu... moc nad tím nepřemýšlím.
-Nejsi ani trochu nervózní? -A měla bych? -No...
...vlastně ani ne. Ne.
Chtěli jsme jít tančit. Přidáte se?
Ne, běžte beze mě. Přidám se později.
Pardon, to je pro vás.
Nelze největší hvězdu showbyznysu nechat na suchu.
On je tady Sinatra?
Frank je fajn, ale na vás nemá.
A určitě ho to žere.
- À propos, já jsem Mickey. -Judy.
-Žijete v L. A.? -Ne, vedu bar v New Yorku.
Tady jsem obchodně.
U nás nabízíme drinky, které si každý může namíchat sám, podle své inspirace.
Zabírá to. Hosté vypijou víc, každý chce být u vynálezu nového drinku.
-Taky máte ambice, ne? -Bývalo. A doteď z nich mám migrénu.
Chcete vlastní martini? Má vizitka!
-Mickey Deans... -Správně.
Máte děti, Mickey?
-Ne. -Dobře děláte.
Je to jako žít s mimotělním srdcem.
Lepší je mít nějaké hobby, třeba kanastu či pozorování ptactva.
-To mám. Klavír. -Ano? -Taky hrajete, nebo jen zpíváte?
Jen?
-Pardon, vyznělo to tak hrozně? -V dětství jsem spala 5 hodin denně.
Div, že jsem se naučila jíst příborem, natož hrát na housle.
Rozmysleli jsme si to, zajdeme k Andymu. Jdeš taky?
-Nevím, radši bych zůstala tady. -Ale nikoho tady neznáš.
Zato mě tady zjevně zná každý.
Navíc chci někde pobýt déle než pět minut. Jen běž, hezky se bav.
-Mami? -Jen klid, pěkně běž.
Mám tě ráda.
-Fakt jo. -Já tebe taky.
-A je to! -Veledílo...
Co teď?
To snad ne...
Poslechneš si něco?
Jo, jasně.
Stejně nemám kam utéct.
-Kdyžtak po mně něco hoď. Snesu to. -Hodím, neboj.
Připojíš se?
Ani omylem! Jsem publikum.
Hraješ moc hezky.
To byly pěkné chvíle, ne?
Snad ještě neskončily.
Aspoň doufám.
Kdo chce najít řešení, třikrát srazí podpatky, no ne? Tak je to, viď?
Měla bys konečně něco sníst.
Když já nevím...
Bože, to je dobrota!
Jestli to nemám jíst, přivaž mi ruce k židli. A stejně to chňapnu pusou!
-Ty jsou moje! -Schválně, že ten burger sním celý.
Mickey...
Chodíme spolu v tom filmu?
Jen chci vědět, jak se na tebe dívat.
Podle mě jsme jen kámoši. S tím, že se to může vyvinout.
Zeptej se pana Mayera. Možná se pletu.
Nelíbám tě tam, pokud ti jde o toto.
-Tvá škoda. -Já vím. -A stejně… s pusou od cibule?
Ne, díky!
Žádné burgery! Pan Mayer to výslovně zakázal.
Ale já mám fakt hlad.
-Tohle tě povzbudí. -Ale já chci večer usnout.
Tak potom dostaneš i něco na spaní. Šup tam s tím!
Nuže, fotíme!
-Nechte ji aspoň kousnout. -Dorotka nesmí přibrat. Cituju Mayera.
Pane Rooney, ještě si kousněte, s hlavou na stranu!
-Super! -Bezva záběr! Výborně, Judy!
Ovšem, zařídím to.
Spolehněte se.
-To byl Sidův právník. -Co chtěl? -Opatrovnictví přes školní týdny.
Ne!
-Prý jste vlastně bezdomovkyně. -On má na právníka? Bez mých peněz?
-Tak kde bydlíte? -Miluju své děti, nezanedbávám je.
-Kde jste spala včera? -U kámoše.
-A ubytuje i vaše děti? -Nemám domov.
Ani manažera neseženu. Nabídla bych mu jen podíl na dluzích.
Víte, kam mířím.
-V Londýně vyděláte balík. -Nechci! -Šílí tam po vás.
-Protože Angličané jsou trhlí. -Vydělávejte, to zavře Sidovi pusu.
Lorna Londýn miluje.
Soud vám zakáže odvézt děti ze země.
Takže je musím opustit, abych vydělala na to být s nimi?
Vím, je to těžké.
Ale zvažte to.
To nejde!
Díky.
No fuj...
Prošvihneš Vánoce.
Víš, stejně nemám komín, kterým by Santa mohl slézt.
Takže vám bude líp beze mě.
Ale na Nový rok jsem zpět, ano?
Joey! Počkej!
Musím dát věci do pořádku, ať spolu můžeme být dnes a denně, neustále.
A na to potřebuju peníze.
A kde potom budeme bydlet?
Najdu nám třem nový byt, tak si tady moc nezvykejte, vrátím se pro vás.
Věřte mi!
Anebo...
...že bych se tady někde schovala?
S králíčkem?
Zkusíme to...
Místa je tady spousta.
Vejde se sem i koupelna.
-Bral bys to, Joe? -Jasně!
No, tak tady možná zůstanu.
-Navštívíte mě občas? -V Joeově skříni?
Ovšem!
Tři se sem vejdeme.
Jen račte dál!
Je libo tenis? Mám tady i kurt.
Mně je tady krásně.
Kéž bych tady mohla zůstat.
Judy! Judy!
-Zdravím vás, zlatíčko. Zdravím! -Miluju vás. -I já vás.
-Vítejte v Picadoru. -Díky mockrát.
Děkuji.
-Dobrý den. -Vítám vás. -Díky.
A už je tady!
-Judy! Bernard Delfont. Máte se? -Skvěle.
-Londýn je mi druhým domovem. -Krása. Račte se mnou. -Dík.
-Zdravím. -Rosalyn, vaše asistentka.
Fajn!
-Nádhera! -Vytiskli jsme vám program.
Kolik vám je?
Dvacet osm.
Je tady trochu zima.
Promiňte, hned zjednám nápravu.
Díky.
Všude jinde vypadají hotely jako na stržení a brzkou rekonstrukci.
Vrátím se za rok a nepoznám to tam.
Londýn si vystačí s novým vymalováním.
-Jsme asi staromódní. -Ale kdeže, je to fajn.
Je to útěšné.
Kdyby něco, volejte. Nechám vám tady vizitku, hned u toho programu.
Nebojte, vím o něm. Moc děkuji.
-Tak zítra ráno. -Ano, nashle zítra.
Klub TALK OF THE TOWN
Díky. Tak, a jsme tady.
Tady, fakt?
Vždy tady zkoušíme. Skvělá akustika. Tudy, prosím.
-Povědomé! -Burt Rhodes, kapelník. Burte, Judy.
Je čest s vámi dělat, jsem váš fanda.
Sympaťák! Může zůstat.
-Celé město o vás mluví. -To neřešme.
Ne, vážně, je vyprodáno.
Paní Garlandová?
-Ještě něco? Nebo rovnou na věc? -Je tady dost vlhko.
V tom zkouším nerada.
-Ovšem... -Vy chápete, že?
Tak co probrat rozestavení kapely?
Budiž.
Já jsem, kde jsem. A toto je prostor jeviště.
-A publikum? -Všude, ze tří stran.
-V jednom patře? -Ve čtyřech.
Kolik jich je v Carnegie Hall?
Pět.
Jestli chcete, probereme ty písně.
-Mám je nastudované. Nějaké změny? -Ne. -Tak co potom probírat?
To je vaše věc. Já nepotřebuju probírat nic.
-Premiéru budou komentovat kritici. -Ovšem, jak také jinak.
-Je už zítra. -Musím si dáchnout.
Zde Judy. Máš tam děti?
Vyřiď, že jsem volala. A zavolám zase zítra touhle dobou.
Tak zařiď, ať tam jsou, jasné?
-Zdravím vás. -Nápodobně.
-Kolik je? -Tři ráno.
Přejete si něco?
Nějak nemůžu usnout.
Takže teplé mléko?
Bodlo by.
-Díky, proč ho nezkusit, že? -Hned vám ho donesou.
Děkuji.
-Už volali k dalšímu číslu? -Zatím ne.
Už tady měla být.
Delfont uvádí Judy Garlandovou
Do hotelu Picador, prosím.
Judy?
-Tady Rosalyn. Jak je? -Nic moc.
Víte, kolik je?
Říkám, že mi není dobře.
Co je to za blbej zámek?
Když se zamknu, chci mít zamčeno!
To chápu.
To je Vivian, změří vám teplotu.
Lokněte si.
Vypláznout jazyk.
Našpulit rty.
-Prognóza? -Vyrážka a teplota nic, krk fajn.
Dáme krásnou rtěnku.
Co tyto, Judy?
Krásné. Ještě tvářenku a jste diva!
-Jste sestřička? -Pokud chcete...
Pomozte s šaty. Dolíčíte ji cestou.
-Šup tam! -Uf... -Jo, to je ono. Teď boty!
-A je to! -Bacha!
Jste nádherná!
-No jo, pořád... -Dnes zazáříte, už se těšíme.
-Bylo mi hrozně. -Není divu, při tom zápřahu a tlaku.
-V tom žiju od dvou let. -Judy Garlandová, narozena v kufru.
-Moje řeč! -A pravdivá...
Ještě tohle...
-Moment! Kam to vlastně... -Na premiéru.
Ach, no ovšem...
Vystupujeme!
Dobrý večer, přátelé! Dobrý večer.
-S dovolením. -Taky vás miluju. -Děkuji.
-Zdravím! -Pro mě?
-Jo. -Krása!
-Ceníme si vás. -Musíme to říct. -Díky, ale spěcháme...
Nechte nás projít. Díky!
Je to hned tady.
Už to vypukne, kluci.
Copak je?
-Přátelé... -Nezvládnu to! -Jakže? Těší se na vás!
-Vyschlo mi, zvorám to. -Klid! -Nepůjde to. -Ale půjde, jen do toho.
-Milujeme vás! -Nepovídejte!
I já vás!
A miluju celé toto město...
...i jeho jedinečné obyvatele!
Víte, na jevišti jsem poprvé zpívala jako dvouletá.
A táta mě prý musel odtáhnout,
když jsem touž píseň začala notovat už popáté.
A hele, máme tady kapelu!
No, tak by neměla zahálet, ne?
Já půjdu dál
sama už jen,
romance došla konce.
Půjdu dál, sama už jen,
vždyť láska jsou jen tance...
Zkusím se vynasnažit,
své srdce naučím pět,
půjdu dál, sama už jen,
jak pták, co dá se v let.
Vstříc neznámému,
a stvořím svůj vlastní svět.
A nikdo neví lépe než já,
že sama jsem,
sama...
Svou cestou půjdu sama,
tím končí se to celé,
a zapřu sebe sama,
lásku, smích, přátele...
Šedé mraky nad hlavou
radost mi pokazily.
Chci nyní vzlétnout až tam,
až na své výsluní,
jít vstříc neznámému.
A stvořím svůj vlastní svět.
A nikdo neví, jak já vím,
ne, nikdo neví, jak já vím,
jak moc jsem chtěla milovat, dnes si říkám… k čertu s tím,
ty smutné dny... jsou ty tam!
Je to jen na mně, na mně samé.
Na mně jen, hned odteďka.
Judy?
Dále!
Dům se zavírá.
Jasně.
Nikam nespěchejte, času je dost.
-Přejete si něco jíst nebo pít? -Ne, díky.
Moc se vám to podařilo.
Ale co když to už nezopakuju?
-Jsem nějaká rozmazaná. -Dovolíte? Spravím to.
Ukažte... to bude dobré.
-Paráda! -Líčení jako nové!
-Fakt nic nechcete? -Ne, díky.
-Sklenku vody? -Ne. Sbalím se a uvidíme se venku.
Jak si přejete.
Vstávat!
Už nemůžu ani spát. Prosím, prosím, nechte mě vyspat.
To není má věc.
Nepamatuju si kroky, pořád mě všichni šťouchají do zad,
řvou na mě, když se mi nevede.
Vstávej!
-Co to má být? -Judy slaví šestnáctiny.
-16 mi bude až za dva měsíce. -Slavíme je dnes. Program to žádá.
Nepocákejte jí vlasy!
Takže toto není opravdová oslava?
Když točíš? Těžko! Ten dort nejez!
-Atrapa? -Jen dělej, že ho jíš.
-Podle smlouvy mám hodinu na oběd. -Co je to za řeči?
Chci tu pauzu, nechápu, proč ne.
Nikdo si ji nevybírá. Žádné cavyky!
Judy!
Opovaž se!
Chcete se fakt pobavit?
Co tím myslíte?
Dělá mi návrhy?
Chcete The Trolley Song?
Spusťte, hoši!
Bzum, bzum, bzum tramvaj zněla, cink, cink, cink zvonil zvon,
bum, bum, bum srdce dělá, já padla, když zjevil se on.
Brm, brm, v motoru znělo, škr, škr, škr, pěl brzd hlas,
buch, buch, buch srdce spělo, když usmál se, vůz se otřás’.
O klobouk cvrnk’, posadil se. Snad prý mě nezašlápl, omluvil se.
Ptal se, kdo jsem, mně dech selhal, slova mi uvízla, jak moc mě vylekal.
Bzim, bzim, bzim bzučák bzikl, drn, drn, drn, koles zvuk.
Neodcházej! srdce dělo.
Když vystoupit chtěl, já rukáv mu chytla, ať má stání.
A jak z udělání nezmizel mi ven, bylo to jak sen,
držet se za ruce jen, až na konečnou.
Dále!
Psaníčka od fandů.
-Čekají za dveřmi? -Podívám se.
Nemusíte, už jdu, uvidím sama.
Nechcete zajít na drink?
Ne, na viděnou zítra.
Televize potvrdila interview. V hlavním vysílacím čase...
Paráda! Díky.
-Tak dobrou noc. -Dobrou.
-Dobrou, Normane. -Dobrou, paní Garlandová.
-Ahoj! -Bravo! -Opět báječná! -Díky.
-Smíme prosit? -Ovšem!
Příští týden jdeme na všechna vystoupení. Jste... jak to říkám?
-O ní? -Jistě! -Že nemíříte k uším, ale sem.
-Ano, tak jsem to myslel. -Díky.
Nezašli byste...
...někam na večeři?
Pokud tedy nemáte nic jiného.
-Spolu? -Nevnucuju se.
To ne, jen bych...
...toto nečekal. Kde je otevřeno?
V úterý, po půlnoci...
-Nemusíme. -Ne!
-Něco najdeme. -Jasně. -Fajn!
Veďte mě, pánové!
-Kabelka! -Dík.
Měli mít otevřeno. Trapas, vláčet vás tak po ulicích.
Ne, dosud nebyl čas vidět Londýn,
teď ho už znám.
Jak milé!
Mám vám udělat omeletu?
-Zvládneme i něco lepšího. -Je to k nám kousek.
Věřte, s Rooneym to bylo dvakrát.
-Síla! Zelené talíře nevadí? -Ne. -Pěkné! -Jo. -Taky myslím.
Asi jsem to zvoral.
Omeletu? To nejde.
-To ta šlehačka. -Nač? -Na ozvláštnění.
-To sis pomohl! -No jo...
Stačí rozkvedlat, a je z toho míchanice.
-Uděláte ji sama? -Bože, takové drama pro pár vajec!
Pozveme vás, a teď vaříte sama...
Klid, vařím běžně.
-Ne, dejte to sem. -Umím vařit.
-Jo, ale položte to. -Nevěříte? -Jo.
Položte to! Pro můj dobrý pocit. A pojďte se napít, ano?
-Taky tam začnu dávat šlehačku. -Jo, ale teď drink!
Usedněte...
Budeš se pořád schovávat v kuchyni?
-Byla to aspoň ta míchaná vejce? -Vejce na pánev přišla, jsme svědky!
Byla to lahoda.
Ať už to bylo cokoli.
Je moc milé, že na mě chodíte.
Tu a tam vás v publiku vyhlížím.
Mám pak pocit, že tam mám spojence.
Ve čtyřiašedesátém jsme vás propásli.
-Nebyly lístky? -No, ne pro oba.
Stan měl jiné starosti.
-Půl roku za obscenitu. -Ve vězení?
Zákony se naštěstí změnily, z dnešního pohledu jsme bezúhonní.
Člověku holt nedají pokoj. Nikomu, kdo se vymyká.
To prostě nesnesou.
Ať si trhnou!
Mrzí mě, co se vám stalo.
To nic, teď si to vynahrazujeme. A jsou to dobře utracené peníze.
Starosti pomiň,
buď prostě šťasten,
vyžeň si strachy z hlavy ven.
Pěj aleluja,
buď prostě šťasten
a připrav se na soudný den.
Vždyť slunce září, no tak buď šťasten,
hleď, Bůh ti ruku podat chce.
Pěj aleluja,
buď prostě šťasten...
Díky, nic nechci.
Nic nechci!
-Co je? -Pokojová služba. -Nic nechci, jen se konečně vyspat!
-Někoho vám vezu. -Cože?
Nazdárek!
Překvápko!
Mickey?
Kde se tady bereš? Nemůžu tomu uvěřit!
To je ale překvapení!
-Tak takhle tady žiju. -Pěkné.
-Kdys přijel? -Teď.
-Fakt? -Jo, jedu přímo z letiště.
Kde tady bydlíš?
Nikde, teď jsem se tady zjevil a zatím nic nepromýšlel.
-Tak zůstaň tady. -Můžu?
Místa mám habaděj.
Jo, to ne... totiž jo, super!
Tak fajn, zůstanu moc rád.
Moc ráda tě zas vidím!
-Ochutnalas už crumpet? -Ne.
Prostě takový chcípnutý vdoleček.
Ty nebudeš jíst?
Ne, dík.
Ani vejce? Rajčata se povedla.
Ne.
Aspoň ochutnej.
-Co plánuješ? -Vlastně nic.
-Co třeba drink s tvými přáteli? -Jo, tak do toho bych šla.
Obvolám pár lidí.
Jo, ty ujdou.
-Jen ujdou? -Trochu starosvětské.
Nemyslím to zle. Máš pěkné nohy, tak je ukaž.
-Myslíš? -Jo.
Bomba!
-Mohly by vypadat delší. -Nuže, na nákupy!
-Vyfiknout se! -Když já nevím. -Prosím tě, ženská parádu potřebuje!
Nebo ne?
Bacha, nepřejeďte miláčka Ameriky!
No hurá. Jo, a vím o super obchodě!
O jakém?
Je mi ctí, moc jsem o vás slyšel.
-Co říkáte na Londýn? -Jedno z nejlepších měst světa!
S tunou příležitostí! Třeba ta nová deska od Beatles. Znáte ji?
Skvělá! Obrovsky experimentální! A přitom vede hitparády.
Lidi tady zjevně mají zájem.
O Beatles?
O novátorské umělce. Promiň, Burte, Judy tě chválí, ale chce to novoty.
Nemusí hrát s tebou, ale třeba s Rolling Stones, no ne?
-Nebyl by to hit? -A zeptáš se jich sám, nebo mám já?
-Někdo by rozhodně měl. -Bylo by to báječné spojení!
-Dík. -Nemyslíte? -Určitě.
-No nic. Další rundu? -Beru. -Výborně.
Podle vás to pro mě není, co?
Jen ten nápad musím vstřebat.
Podle něj na to mám.
No není milý?
-Gin s tonikem? -Jo!
Studio vás vykreslilo jako typickou obyčejnou americkou puberťačku.
-Také jste to tak vnímala? -Jo, pan Mayer...
MGM hlásala ty báchorky, jak jím pizzu jako každá holka.
Tu já ale nesměla. Celý rok mi nedali nic víc než Mayerovu drůbeží polévku,
abych nebyla na Dorotku moc tlustá.
To muselo zanechat následky.
Ovšem. Hollywoodská drůbeží populace se z toho dodnes nevzpamatovala.
Vtipné!
Ale dětství, strávené u filmu, se na vás asi podepsalo...
Možná, ale dnes mi jde už jen o štěstí mých dětí, o nic jiného.
-Jsou tady s vámi? -Mají školu.
A nestýská se jim? Ale možná se zase tak nestresují jako vy kdysi...
Každý má své starosti, i já měla ty své.
-A možná i ty, co má každý. -Poznamenalo to vaše děti?
-Co jako? -Opatrovnické spory, absence mámy...
Být tak děsná matka, jak líčí tisk, těžko budu mít tak úžasné děti.
-Já nic nenaznačoval. -Každý něco naznačuje.
Že jsem něco extra. Což nejsem. Judy jsem jen hodinu denně.
Jinak patřím rodině. Mám stejné tužby jako jiní.
Jen je možná obtížněji naplňuji.
-Nechtěl jsem vás rozrušit. -Jak milé!
Neviděli jste Judy?
-Gill, nevidělas ji? -Ne.
-Judy? -Paní Garlandová na scénu!
Paní Garlandová!
-Judy, je půlnoc! -No a?
Čeká na vás tisíc lidí!
Tak jim poručte panáka. A mně taky.
Chápu...
-...že to máte těžké. -Opravdu?
-Máte tady obří úspěch. -No a?
Zlepší mi to život? Těžko!
Pomůžu vám se vším ze všech sil,
jen prosím, běžte zpívat.
Správňačka, co? Judy, běž a zpívej! Podáváte mě jak večeři!
-To ne, chci vám pomoct, Judy. -Žádná Judy. Nejsme kámošky!
Jsem vám ukradená!
-Fajn, zastoupí vás Lonnie Donegan. -Nikdy! -Co jinak...?
To je má show, můj neon nad dveřmi!
Lonnie je milý,
ale program mi neukradne!
-Je úplně bez sebe. -To vidím.
Zdravíčko, Lonnie!
Žádné vycpávkové frdlání, Burte! Musíme se předvést, rozjeď to!
-Máš zpoždění! -No a? Mejdan, ne? Kde jsi, křikloune?
Copak, čeká tě doma maminka? Buď chlap! Dej si další drink.
Já to platím. Doneste mu to!
-Proč jste ji pouštěla na jeviště? -Je fajn tady být. Tak jedeme. Fajn...
-Co to je? Chicago? Nebo co? -V programu je San Francisco.
Chicago, Frisco... Tak kde to vlastně jsme?
Zpívej už!
-Zas ty? Neměli ti donést drink? -Došly, všechny jsi vypila ty!
Co nám to kazíš? Jak to tady mám zvládnout, když na mě zdola ječíš?
Fajn, odzpívej to za mě! A já budu kušnit z publika, ty vopičáku posranej!
Ať je vmžiku převlečená a připravená!
Nechte mi ji na slovíčko.
-Jen jsem se koupala. -A co voda?
Studená.
Jistě, je to dekorace. Ne koupání.
Včera jsem dělala 18 hodin. Únavou už nevím, jak se jmenuju.
Frances Gummová. Vidlačka s tlustými kotníky, křivými zuby,
teplým fotrem a ambiciózní matkou.
Už zas víš, kdo jsi?
-Nechtěla jsem zdržovat. -Buď spolehlivá.
Jsi kámoška, holka odvedle.
-Věrohodná. -Omlouvám se. -Zpíváš srdcem, Judy.
A kde je srdce?
Tady...
Teď mi pohleď do očí a uznej, že máme určitou dohodou.
Uznávám.
Kývlas dobrovolně. Já u toho byl.
Promiňte.
Ráda plaveš? Navštiv můj dům na pláži a plav si třeba do rána.
A teď poděkuj.
Děkuji.
Mé filmy už zdržovat nebudeš.
Mám nápad.
Potřebuješ stálou scénu, nějaký klub,
kam se s gustem chodí tak jako tak.
Zazpíváš? Budou nadšeni. Nezazpíváš? Jen klid, stejně to byl fajn večer.
Lidem stačí být ti nablízku, máš už ten dar.
Já s nimi mluvím a vidím, jak tě milují.
Jen ty to nevidíš.
Zajímá je každý tvůj krok, chtějí u něj být. Protože jsi jedinečná.
Mám náhled zvenčí, ty ne. Vidím tvou velikost, ne tvé problémy.
Příště budeš zase skvělá.
Miláčku?
Jednou z té postele vylézt musíš.
Miláčku?
Ten včerejšek mě moc mrzí.
Něco na mě lezlo, vzala jsem si sirup na chřipku, a ten mi zamlžil mysl.
Rozhodilo mě to.
A Rosalyn, díky, že jste ke mně byla tak pozorná.
Měla jste to říct a zrušit tu show.
-I tisk by vám to odpustil. -A odpustíte mi vy?
Už se stalo.
Ale jak se cítíte dnes?
Náhodou báječně.
Měla byste navštívit jednoho odborníka. Dává vitamínové injekce.
Když vás to potěší...
-Zazpívejte mi něco. -Prosím?
Libovolnou stupnici.
Dobře. A teď nahoru.
No... není to úplně ono, že?
Nějaké operace?
Tracheostomie. Předloni.
-Po pokusu o sebevraždu. -To vašemu hlasu moc nepomohlo.
-A žloutenka. Depresi jste léčila? -Čtyřmi sňatky.
Bezvýsledně.
-Máte podváhu. -Flirtujete, že?
Pan Delfont říkal, že vám mám něco dát. Dostanete vitamínovou injekci.
Plus něco proti zánětům hlasivek. Ale hlavně musíte odpočívat.
-Doma, s dětmi... -Přesně tak. S nohama na stole.
A je to...
Víte...
...já tu vaši Dorotku tak zbožňoval!
-Kluci letěli na její cůpky. -Já spíš na její vlídnost k pejskovi.
Jste nejangličtější Angličan, co znám.
Nesmíte k sobě být už tak macešská.
Je to jasné?
Ano?
Víš, jak jsem mluvil o tom týpkovi, co s tebou děsně chce spolupracovat?
Jde mu o řetězec asi 500 kin.
Každé s názvem Kino Judy Garlandové.
Každé?
Ty jen vždy zahájíš provoz a máš 10 procent zisku.
Tolik?
Chtěl dát jen 7, ale já zatlačil.
-Nic víc nemusím? -Ne.
Splatíš dluhy, koupíš ten dům...
A děti uvidíš denně.
-Mickey! -Máš po starostech!
-Není to bomba? -A jaká!
-Miláčku! -Dobré zprávy, co? -Jo!
Prostě jsem ti to musel říct!
Není nám spolu špatně, viď?
Nejsem sice rodina...
Já tě tak beru, pro mě rodina jsi.
Vážně?
Je mi s tebou báječně.
Vždyť koukni, jak jsi ke mně pozorný.
-Zní to uhozeně... -Ale je to tak.
Jo, jo, já vím.
Jsi šťastný?
Ano, to jsem.
-Ty a já. -Ty a já.
Chci si tě vzít.
Nebýt tvou ženou je pro mě ztrátou času.
Pamatuješ Scottyho Becketta? Hrával mého brášku.
Rozkošný kluk. Loni náhle zemřel, bůhvíproč.
Je mi s tebou krásně, tak na co čekat?
-Miluju tě i tak. -To je odpověď! -Dnes jsem se ti vyznal už devětkrát.
Málo. Chci desetkrát, dvanáctkrát.
Jako v kukačkách...
...kuku, miluju tě.
Tak?
-Na novomanžele! -Ano! -Na zdraví!
Jen náš svatební dárek, tak se nebojte.
Judy, dopředu! Bude překvápko. Burte, připraven?
-Sirky zvlhly. -Sirky? Bojím se!
A teď máte pravou anglickou svatbu!
A jedem!
Jedinkrát, až teď, potřebuje mě někdo,
tak jak já jej, spoustu let.
Jedinkrát, až teď, říkám si, živote, veď.
A bůhvíproč vím, že to ustojím,
neb prvně cítím, o čem mé srdce snilo
před mým vědomím...
Klid, nějak to vyřešíme.
Stavím se u vás.
Probereme to osobně, to je můj obchodní přístup.
Zatím nic nerozhodujte, ano?
Nechte to na mně.
Jasně, přiletím ráno. Tak zatím a díky mockrát.
...jedinkrát, až teď, nedám se smutkem drtit...
Mrkněte na tohle, ať vidíte, kam mířím. Dumám o tom už týdny.
-Až teď je tady ten, o kom vím... -Je jedinečná.
Nemá obdoby.
...už nikdy.
Prvně si smím říct... To je mé, už to nedám!
Když vím, že lásku již mám, vše zvládám.
Jen jedinkrát...
...je tady Mickey, jenž mě potřebuje.
-Ahoj. -Side?
Máš chvilku na drink?
Prý ses zase vdala.
-Blahopřeju. -Dík.
-Jak jdou vystoupení? -Skvěle, jsem senzace.
Možná nakonec prorazíš jako zpěvačka.
Mám šanci to aspoň zkusit.
-Kdo je s dětmi? -Samy nejsou.
S kým tedy? S chůvou?
Snad už...
-...do toho nemusíme tahat právníky. -Stejně na ně nemáme, že?
Jde o to, co je pro děti nejlepší. Musejí vědět, co je asi tak čeká.
-Vrátím se pro ně. -Potřebují domov. Ten jim dám.
-Hlavně potřebují matku. -A školu a přátele, co drží slovo.
-Neberu! -Nepovídej. -Ne! -Judy! -Prostě ne!
-Dřu, že bys nevěřil. -Jo? -Muž mi zařizuje smlouvu, nový start.
-Neposloucháš mě. -Je na něj spoleh, nesází na koníčky.
-Nemůžeme toho... -Najdu bydlení a děti budou se mnou!
Na jeviště už nevlezou.
Od tohohle dryáčnického byznysu je uchráním. A od hajzlů, kteří ho vedou.
Nebraň mi ve styku s nimi.
Jsem dobrá matka.
Jo, snažíš se jí být.
To je ale podpásovka!
-Špatné matky znám, měla jsem ji! -Milují tě, to ano.
Chybíš jim.
Ale taky chtějí zůstat, kde jsou.
-Fakt chtějí, nelžu. -Fakt chtějí? -Tak to řekly. -Tudíž s tebou?
-Tak to řekly. -Jasně!
A já ti to mám uvěřit.
-Máš mě za blbou? -Judy... -No? Myslíš, že ti ještě něco uvěřím?
Třeba, že děti chtějí žít beze mě?
-Neřvi. -Tomu nevěřím!
-Neječ. -Nevěřím!
Já věděla, že jsi prevít, ale tohle přesahuje všechno!
-Posaď se. -Ne!
Mickey?
Tady jsem...
Tak jsi zas tady!
Tohle už mi nedělej, nenechávej mě samotnou.
Dobře.
-Stýskalo se ti? -Ano. -Fakt? -Něco ti vezu. -Fakt?
Dárkové balení neměli.
Krása! Díky, díky, miláčku!
Kolik je? Budou mě čekat.
-To byl den... -Copak?
Nic, jen to chce panáka.
-Můžu? -Ovšem.
A jak to šlo v New Yorku?
Musím totiž hned zaplatit právníka, chci nový opatrovnický spor.
A něco mu konečně dát musím.
-Miláčku... -Ano?
Poslouchám...
-Copak? -Nedopadlo to nejlíp.
V jakém směru?
To jednání... neklaplo.
-Nerozumím. -Musíš zůstat u zpěvu. Máš termíny...
Nemůžu už žádné štace, chci domů za dětmi. Slíbils, že to půjde.
-Dělal jsem, co šlo. -Slíbils to! -Já se snažil, ale oni to vidí jinak.
-Proč? -Proč? Co já vím! -Ano! Proč, Mickey?
Zpoždění, nadávání publiku, ženušky to čtou v novinách... Mají nahnáno.
-Takže jsem si to zvorala sama? -No, oni si to myslí.
-A co si myslíš ty? -Hele, moc mě to mrzí, fakt.
Nikdo to nezvoral. Já se asi měl líp informovat,
-tys nemusela tak pít. -Takže má vina?
-To neříkám. -Ale myslíš si to. -A kdo jiný za to asi může?
Aha, takže...
A co vůbec děláš ty, Mickey?
V jakém smyslu?
Jsi jako ti ostatní.
Sedíš opodál, koukáš na show
a myslíš, že to k něčemu povede, že zbytek už přijde sám.
Cos ty kdy udělal pro to, aby někdo měl zájem poslouchat tebe?
-Neměl jsem se vracet. -Neměls sem jezdit vůbec.
-Až se vrátíš, budu pryč. -No a?
Judy!
Paní Garlandová na scénu, prosím! Prosíme paní Garlandovou!
Paní Garlandová na scénu!
Paní Garlandová...
...dávno vás čekají. Paní Garlandová, máte být na scéně.
Už jdu!
Jsem tady!
To se dělá? Házet věcmi po ženě?
Londýne, miluju tě!
No fakt!
Je to mé nejzamilovanější město!
San Francisco, otevři Golden Gate, nenech nikoho čekat před branou.
San Francisco...
Nebojte, dnešní koncert bude super.
Fakt...
Fakt bude super.
Dnešní koncert bude super, stejně jako všechny mé koncerty.
A vy to víte! Vždycky.
Vždycky!
Tady máma! Nezavěšuj.
Mami?
Mami, jsi tam?
Mami?
Broučínku, jak se máš?
-Dobře. -Ano? A co škola?
Dnes jsem nakreslila krásný obrázek.
Ano?
Je to jen strom a my dvě pod ním.
Skvělé! Děláš mi radost!
Jo, povedl se.
Poslyš...
Mluvila jsem s tatínkem.
A on...
Soudí, že s Joeym máte právo vědět,
kde budete příštích pár let bydlet.
A já s ním souhlasím.
Myslím,
že pokud je vám u něho dobře,
pokud vám to vyhovuje,
tak byste se to neměli stydět říct.
Co ty na to?
Já bych to brala.
Opravdu to s bráškou chcete?
Jo.
Je fajn nemuset se pořád stěhovat.
Nevadí ti to?
Kdepak. Ani trochu.
Miluju vás, chápeš?
Doufám, že to víš.
Ano.
Tak jo... fajn.
Měj se, zlatíčko.
Měj se, mami.
-Víc jste toho v šatně neměla. -Dík.
Pokud mě Delfont zažaluje o majetek, rovnou si ty věci nechte.
Víc toho totiž nemám.
Zlobíte se na mě?
-Vlastně ne. Jen... -Takže jo. -Ne, jen to...
...mohlo dopadnout jinak.
Vy jste dělala, co jste mohla. Doufám, že se nehněvají na vás.
-Ne, každý ví, že jste v háji. -No bezva.
Mám pro vás překvapení, jestli smím.
No toto!
-To nic není. -Bez dortu vás nepustíme.
Je krásný.
Ne, nakrojte ho vy. Jak krájím dort, zjistím, že jsem se zas blbě vdala.
Udělám to.
Vypadá lákavě.
To je dobrota!
Vážně dobrota!
Ale možná jsem taky jen měla hlad.
Na vás, Judy!
Co budete dělat dál?
Něco se už najde. V nejhorším můžu obsluhovat v hospodě.
-Jdu s vámi! -Třeba si vysloužíme velké dýško.
-Půl světa vás bude zvát na rande. -Kdepak.
První, komu jsem řekla o rande, byl Mickey Rooney.
A koukněte na něj dnes, úplná kulička!
Ale byla jsem do něj blázen.
Jenže on se mnou zametl.
Aspoň si to tak vybavuju.
Budete teď v pohodě?
Ovšem.
Venku sněží, to já ráda.
A mám tři báječné děti. Mám být životu za co vděčná.
Můžu se tam vrátit s vámi?
Jako divák?
Víte, mě to pořád bere, to láskyplné souznění s publikem...
...když se večer vydaří.
A Lonnie je prý skvělý interpret.
Vážně tam chcete?
-Jaký Lonnie? -Máme lístky na Judy. -Jo! -Nic nenadělám.
-Těch peněz! Volejte šéfa! -Chceme vrátit vstupné! -Volejte šéfa!
Kdyby něco, jsem po ruce. Užijte si to.
-Díky. -Neděkujte.
Tak poběž!
Vypadneme odsud!
Máme padla. Zajdeme na večeři?
Já nevím... počkáme ještě?
-Slyšíš ten potlesk? -Prosím tě! Máme už padla.
Promiň, možná někdy jindy.
-Zdravím. -Ahoj, Lonnie.
Vás jsem tady nečekal.
Jsem tady jen jako divák.
-Jen běžte, držím palce. -Dík, jste moc milá.
-Lonnie? -Ano?
Mohl byste mi... dovolit jednu písničku?
Asi už se sem nevrátím...
A posledně jsem se moc nepředvedla.
Dámy a pánové, přivítejme zlatý hřeb našeho dnešního programu,
pana Lonnieho Donegana.
Stejně si ty lístky kupovali na vás,
tak jen běžte.
Díky.
-Dík. -A ukažte jim to!
Tak jsem zase tady.
Jak si přejete, ne?
Já dám ti lásku jako nikdo předtím,
ať přijde slunce či déšť.
To poznávám!
-To je ona! -Ty lístky!
-Dělej! -Už letím.
Den, kdy jsme se sešli,
patřil k těm obyčejným.
A přesto prosím, věř mi,
neb nebudu ti lhát, když nemusím.
Dej mi svou lásku jako nikdo předtím,
ať přijde slunce či déšť.
V příznivých časech i ve špatných časech,
vždyť vem to nešť.
Ať přijde jásot či krachy,
ať máme či nemáme prachy,
vždy budu s tebou, ať slunce přijde či déšť.
Dám ti svou lásku, dám ti svou lásku,
dám ti svou lásku, ať přijde slunce či déšť,
velkou jak horu, hlubokou jak řeku, ať přijde slunce či déšť.
Dám ti svou lásku, dám ti svou lásku, dám ti svou lásku...
Co to provádí?
-Asi si nemůže pomoct. -...já tě neopustím,
nikdy, ach, nikdy, ať přijde slunce, či déšť.
-Bravo! -Bravo! -Bravo!
Báječné!
Děkuji!
No, panečku!
A teď fakt nevím, co lepšího vám po tomhle nabídnout.
Nicméně...
...něco už vymyslíme, ne?
Další písnička není o tom, že je třeba dojít k cíli.
Vypráví o tom,
že máme jít za tím, o čem sníme.
A o tom, že tohle putování...
...je naším denním chlebem.
A že i ono samo by nám mělo stačit.
Ta píseň je o naději.
A tu potřebujeme všichni.
Kdesi, až tam za duhou,
ve výškách,
je ta zem, o níž slýchala jsem
v ukolébavkách.
Kdesi, až tam za duhou,
nebe se modří skví...
... a sny, jež sis troufl snít,
lze zde... naplnit...
Tu tam si přeju hvězdu zřít
a vzbudit se až tam, kde mraky odplynou,
strasti se zcela rozplynou
jak kouř, co z komínů stoupá, tak tam mě najdeš...
Kdesi, až za tou duhou,
kde ledňáčci...
Promiňte...
Nemůžu dál...
Kdesi, až tam za duhou,
ve výškách,
je zem, o níž jsem slýchala v ukolébavkách.
Kdesi, až tam za duhou,
nebe se modří skví
a sny, jež sis troufl snít, lze zde naplnit...
Miluju vás, všechny!
Nezapomenete na mě, že ne?
Slibte mi to...
Judy Garlandová zemřela půl roku po londýnských koncertech.
Bylo jí 47 let.
„Srdce se nesoudí tím, jak moc miluješ, ale tím, jak milují tebe.“
Čaroděj ze země Oz
Subtitles by sub.Trader subscene.com